“Найстаріший уділ був Київський, де сидів Великий князь: зараз після його починався уділ Новгородський, але він скоро одчахнувся од інших уділів, бо новгородці стали громадою вибирати собі князів і, котрі їм були не до вподоби, тих прогонили і на їх місце кликали других. За Новгородським ішов уділ Переяславський, – він був найбільший од усіх і простягався од Дніпра аж до Азовського моря; далі йшли уділи: Чернігівський, Смоленський, Волинський, і Галицький: Полоцький уділ по-старому зоставався в роді Рогніди. Не вспіли сини поховати батька свого, як поміж ними почалися сварки і невзгоди. 
У Киві став князем, як найстарший з усіх , Ізяслав; брати не слухали його, а кияни не любили. По декотрих князівствах понасодовили князі своїх синів,- наприклад, у Тмуторокані. Святослав посадовив сина свого Гліба; Ростислав, син Володимира, вигнав його відтіль, і сам почав князювати там, але Греки Корсунські, побачивши його вдачу і завзятість, стали боятись його, щоб він як не будь не пошкодив їм; вони закликали його у Херсонес, і на бенкеті у тамошнього намісника ( начальника города) отруїли; після його зосталось три сини, та про них буде мова далі. 
